Gentag efter mig, okay?
Åh, Paul, lad mig være.
-Velbekomme. -Velbekomme.
Smør.
Åh, du godeste.
Du er nødt til at smage det her.
Her.
Jeg mener. . . Det er. . .
-Jeg ved det. -Men jeg er. . .
Jeg ved det... Jeg ved det... Jeg ved det.
Se der! Åh, Paul, det er så smukt!
Tag det roligt.
Undskyld.
Der er det. Se, til højre. . . Bare stop.
Det er ikke til at tro, at vi kommer til at bo her.
Paul!
Begår vi en fejl ? Skulle vi være blevet i Brooklyn?
Vi kommer til at elske Queens. Queens er smuk.
Flyttebilen er her.
Er du okay?
-Alt falder ned. -Hej.
Hvad laver vi her?
Gentag efter mig.
-Ni hundrede kvadratmeter. -Ni hundrede kvadratmeter.
Plus..., at det er tæt på dit kontor.
Plus..,at det er tæt på mit kontor, men vi behøver ikke at flytte.
Vi kunne opsige lejekontrakten, pakke alt ned igen og bo i Jeepen.
Du har ret. Du har ret.
-Eric, hvad er det for en larm? -Hvilken larm ?
Vil det blive sådan her hver nat?
Måske.
Jule?
Det er Versailles.
Jeg er så glad for du kan lide det, skat.
Godmorgen !, Lower Manhattan Development Corporation,
LMDC.
Lower Manhattan Development Corporation, Julie Powell.
-Min søn døde i det 2. tårn. -Det gør mig ondt.
Det gør mig meget ondt.
Er du den person jeg skal tale med, hvis jeg ikke kan lide planen for mindesmærket
-der var i Times her til morgen ? -Du kan tale med mig.
-Har du magt ? -Nej.
Jeg vil gerne tale med nogen som har magt. Jeg bryder mig ikke om planen.
Jeg bryder mig heller ikke om planen.
I mennesker er en flok hjerteløse bureaukratiske fjolser.
Jeg er ikke et hjerteløst bureaukratisk fjols.
Jeg er bare en person i en kontorbås, og jeg gør det bedste jeg kan, frue.
Dette er mit sjette telefonopkald og det eneste, jeg får at vide, er
at jeg er nødt til at udfylde en formular for at komme i betragtning til en forsikringsudbetaling.
og det skal De. Men.., jeg mener... Hvis De ikke ønsker at udfylde en formular selv,så vil jeg udfylde en for Dem,
men De bliver stadig nødt til at komme ind og underskrive den.
-Til din kontorbås? -Ja.
Jeg har det dårligt med alt det De går igennem, Mr. Diamond, men. . .
Du har ingen idé om, hvad jeg går igennem, Ms Powell. Du har ingen idé.
-Lad være...lad være med at råbe af mig. -Den her sagsbehandling er komplet ineffektiv.
-Vær venlig ikke at råbe af mig. -Det er latterligt.
-Mit 3-årige barn er bedre til at hjælpe. -Jeg er din ven.
Og nu siger lægen at der er fiberglas i hans lunger.
Han hoster. Han holder aldrig op med at hoste. Jeg ved ikke, hvad jeg skal gøre.
Hans kone siger, at der er så meget skidt i hans lunger, at han ikke kan trække vejret,
og nu nægter hans forsikringsselskab at betale for den medicin, der måske kunne hjælpe.
-Bed hende ringe til Sundhedsafdelingen. -Det er en telefonsvarer.
Andrea Gomez... på borgmesterkontoret.
Tak... Tak.
Chokoladecremetærte.
-Ved du, hvad jeg elsker ved madlavning? -Hvad er det?
Jeg elsker, at efter en dag hvor intet er sikkert,
og når jeg siger "intet",så mener jeg intet, kan man komme hjem og vide med sikkerhed
at hvis man tilføjer æggeblommer til chokolade og sukker og mælk,
vil det blive tykt. Det er sådan en trøst.
Dårlig dag?
Hvornår vil den tærte være klar?
Snart, men jeg er nødt til at lave flødeskummet først og lade det sætte sig.
Jeg holder mig til. Det er et mesterværk.
Rituel Cobb-salat frokost i morgen.
Truende, truende, truende.
Subway.
-Hej. -Hej.
Hvordan har du det?
Hvad kan jeg gøre for De damer?
Jeg vil have en Cobb salat, ingen Bleu-ost.
-Cobb salat, ingen beder. -Cobb salat, ingen bacon.
-Cobb salat, ingen æg. -Okay, fortæl dem. . .
Hører du godt efter, Tracy? Bed dem om at øge buddet til 1-85.
-Nu sker det. -Gentag efter mig, Tracy.
1-8-5. Hvad sker der?
Og ring til mig i samme øjeblik du hører noget.
Min assistent. Det er dårligt nok værd at have en.
Jeg ved det. I går sagde jeg til Allison,
"Gå på apoteket og skaf mig et par sorte strømpebukser. "
Hun kom tilbage og sagde, "De havde ikke ingen."
Jeg sagde: "Prøvede du et andet apotek?" Jeg mener... altså....
Eller Bloomingdale's. Hvad er der galt med at prøve Bloomingdale's?
Ja, jeg forstår det ikke. Hvis bare jeg kunne være min egen assistent.
Jamen det kan du.
Fyr din assistent og lad være at ansætte en erstatning.
Nej, det er ikke det jeg mener, Julie.
Undskyld mig. Åh. . .
-Åh, de er søde. -Åh, tak. Tak.
Okay, byd 1-90, 1-9-0. Fint.
"1-9-0." Hvad ?. Hvad har du gang i ?
190 mio. dollar Vi samler en parcel på Midtown.
Oh, wow. Åh, åh, der er så stort, Cassie.
En parcel af hvad?
Bygninger.
Vi river dem alle ned og bygger et højhus.
-På din parcel. -Tak.
Og nok om dig, nu til mig.
Fra i går, er jeg Senior Vice Præsident med ansvar for Corporate Publicity .
-Nej. -Hvilket betyder, at jeg får en lønforhøjelse
og jeg kan låne en halv million dollars til 2 procent, hvis jeg vil.
-Fint. -Hvis du vil ?
-Nå, hvordan med dit job, Julie? -Oh, det er. . .
-Jeg kan nemt forestile mig det. Hjerteskærende. -Så trist.
-Smertefuldt. -Ikke på en dårlig måde.
-Undskyld mig. Åh, Gud, jeg glemte. -Undskyld mig.
-Hallo? -Hallo?
-Hej. -Hej.
Hej, Jules? Jeg har brug for at interviewe dig til det stykke, jeg er ved at skrive.
Sikkert, Annabelle, alle tiders. Jeg vil være beæret.
Ring til Julie om et interview.
Arranger rensning. Arranger det før middagen på torsdag.
Lørdag... party.
Nej
Jeg kan ikke computer-træne dig hver dag mens jeg er sammen med mine veninder.
Hvad handler den om? Artiklen?
Det handler om, at vores generation er ved at blive 30.
Folk som bliver 30. Åh, mit liv, jeg har så travlt.
Jeg ved ikke lige, hvornår jeg kan passe dig ind.
Må jeg minde dig om, at jeg ikke ønsker at se dig, du ønsker at se mig?
Ja. Ville en morgenmadsaftale passe?
Jeg troede på hende. Hvilken slags idiot er jeg ?
Hun sagde: "Det handler om at vores generation bliver 30."
Hvad havde du forventet? Annabelle har altid været en løgner.
"Julie Powell, engang redaktør af The Amherst Litterary Magasine,"
"det, vi alle vidste ville blive 'The One'"
"8 års trækken i langdrag, før hun opgav sin roman,"
"og arbejder nu i en kontorbås som mellemniveau bureaukrat,"
"forsøger at håndtere eftervirkninger af 9-11. "
Åh, Gud, du lærte det udenad ? Hvor patetisk.
Hun udelod så meget.
Anyway, billedet var godt.
-Jeg så fed ud. -Kun dit ansigt.
Jeg glemte at fortælle dig. Ved du, hvad Annabelle laver nu?
-Sarah fortalte mig det. En blog. -Af hvad?
Hvad mener du med " af hvad"? En blog af Annabelle.
Af hver tanke, der passerer gennem hendes hjerne.
Hendes dumme, intetsigende, vage. . .
Jeg kunne skrive en blog.
Jeg har ideer.
Og du er forfatter, hvilket er mere end man kan sige om Annabelle.
-Hvis bare det var sandt. -Du skrev en roman.
En halv roman. Og ingen ønskede at udgive den.
Man er ikke en forfatter, medmindre nogen udgiver en
Se, det er det, der er så fantastisk ved blogs. Du behøver ikke at blive udgivet.
Du kan bare gå online, trykke Enter og så er det der, derude.
Hvad skulle jeg skrive en blog om?
Du er forfatter, fortæl mig det.
Hvorfor skriver du ikke om hvor meget du elsker Queens?
En kort blog.
Du kunne skrive om dit job.
Hvis jeg skrev en blog om mit job og nogen på arbejde nogensinde læste det. . .
-Jeg mener, hallo... -Det her er godt.
Det her er virkelig godt.
Overordnet, er hele idéen med at skrive en blog, at slippe væk fra det jeg laver hver dag.
På samme måde som madlavning er en måde, at slippe væk, fra det jeg ellers gør hele dagen.
Så skriv en blog om madlavning.
Jeg er ikke en rigtig kok, lige som Julia Child eller Mario Batali.
Julia Child var ikke altid Julia Child.
Hvis jeg virkelig ønskede at lære at lave mad,
Kunne jeg bare kokkerere mig vej gennem Julia Child's kogebog.
Jeg kunne blogge om det.
Jeg har en kopi. Jeg stjal den fra min mor sidste gang jeg var i Texas.
Da jeg var otte, kom min fars chef til middag og det var en virkelig stor begivenhed,
og min mor lavet Boeuf Bourguignon.
Men det var ikke bare Boeuf Bourguignon. Det var Julias Boeuf Bourguignon.
Og det var ligesom om at hun var der. Ligesom om Julia var dér, i rummet,
på vores side, som en stor god mad-fe.
Og alt skulle nok gå fint.
Jeg vil prøve at vende den her ting rundt nu,
hvilket er en temmelig vovet ting at gøre.
Hun ændrede alt.
Før hende var det frossen mad og dåseåbnere og skumfiduser.
Nedgør ikke skumfiduser.
Når I vender noget,
er I simpelthen nødt til at tro på jer selv.
Især hvis det er en løs masse som ...
Det gik ikke særligt godt.
Men, ser I, da jeg vendte det,
-havde jeg ikke modet jeg havde brug for ... -Hun er så yndig.
... den måde, jeg skulle have ...
Men I kan altid blande det sammen.
Og I er alene i køkkenet. Hvem skulle se det ?
Perler. Den kvinde er iført perler i køkkenet.
Man er bare nødt til at øve sig, ligesom på klaver.
Jeg er Julia Child.
Velbekomme.
-Velbekomme. -Velbekomme.
Velbekomme.
Julia Child er medforfatter til bogen "At mestre kunsten ved Fransk madlavning".
Velbekomme.
"Til den tjenerløse Amerikanske kok." ..Det passer lige på mig.
Okay, her er et problem. Jeg har aldrig spist et æg.
Og jeg har for meget mavesyre. Vi finder en løsning.
Så jeg vil kokkerere mig vej gennem Julia Childs kogebog
og skrive en blog om det.
-Men jeg får sandsynligvis brug for en deadline. -Hvorfor?
Fordi det ellers vil blive som med alt andet jeg foretager mig.
Fordi jeg,..lad os se det i øjnene, aldrig afslutter noget
-Ahhh. -Jamen, det er sandt.
Du ved, hvorfor jeg synes, det er det?
-ADD. -Du har ADD?
Ja. Det er derfor, jeg er så dårlig til husarbejde.
Åh, er det derfor ?
Jeg siger bare, en deadline ville være godt.
Så en deadline da. "Jeg elsker deadlines".
"Jeg elsker den lyd de laver når de suser forbi. "
-Hitchhikers Guide til Galaxen. -Jeg mener det.
-Okay, så et år, eller sådan. -Et år?
Denne tingest vejer cirka to pund.
Jeg har et fuldtidsjob. Nogen gange kommer jeg ikke hjem før ved 8-9 tiden. Og. . .
Det er vanvittigt. Det er vanvittigt.
-Er det vanvittigt ? -Ja. Ja.
-Okay, du ønsker at lave Blog Z? -Ja.
Blog Z er det så.
Ingen her
end os tjenerløse Amerikanske kokke.
"Tjenerløse Amerikanske kokke."
-Hvad synes du ? -Elsker det.
"Start blogging."
"Julie / Julia Projektet."
Bogen, "At mestre kunsten ved Fransk madlavning".
Første udgave, 1961 af Simone Beck, Louisette Bertholle,
og, selvfølgelig, Julia Child, kvinden der lærte Amerika at lave mad og at spise.
Der er gået 40 år og ingen kan stadig røre hende.
Udfordringen, 365 dage, 524 opskrifter.
Udfordreren, Julie Powell.
Offentlig ansat om dagen, løssluppen gourmet om natten.
Sættende hendes ægteskab, hendes arbejde, og hendes kats velbefindende på spil..
har hun lagt billet ind på en forvirret opgave.
Hvad det vil føre til, kan ingen sige.
Kære Charlie, vi er endelig kommet på plads, og Julia elsker det her.
Hun ønsker at blive her for altid.
Du ved hvor berømte Franskmændene er for at være gnavne, kære bror.
Alle her er så venlige.
Men Julia bringer det bedste frem i en lækat.
Så charmerende.
Så hun synes De er de mest vidunderlige mennesker i verden.
Jeg føler, at jeg er Fransk.
Det må jeg simpelthen være.
Well, det er du måske også.
Med hensyn til at blive her for altid,må jeg sige, at det ville jeg heller ikke selv have noget imod.
Og jeg er så glad for at du kom,
-Det er svært at forklare. -Det var en meget fin forestilling.
-Tak fordi I kom. -Jeg nød det.
-Paul, tillykke. Excellent udstilling. -Mange tak, Jack.
Jack Donovan, dette er min kone, Julia.
-Det var sådan en dejlig udstilling, Paul. -Tak. Tak.
-Jeg er så stolt af dig. -Oh, godt.
Franskmænd spiser fransk mad!
-Hver eneste dag! Jeg kan ikke komme over det. -Det gør de.
Du ved, jeg elsker dig så meget, Jeg lader dig tage den første bid.
-Det er så godt. -Inden jeg selv havde. . . Er det godt, er det?
Hvad skal jeg gøre, synes du ?
Med hvad?
Jeg har ikke rigtig lyst til at vende tilbage til offentligt arbejde.
Du ved, men l. . . Burde jeg ikke finde noget at lave?
Konerne her, laver ikke noget.
-Det er ikke mig. Det er bare ikke mig. -Jeg ved det.
Jeg så en meddelelse på opslagstavlen på ambassaden
om timer i hattemageri.
Kan du lide hatte ?.
Det kan jeg, det kan jeg.
Det kan jeg.
Hvad er det, du virkelig gerne vil lave?
Spise.
-Det er, hvad jeg gerne vil lave. -Jeg ved det, jeg ved det, jeg ved det.
-Og du er så god til det. Se på dig selv! -Jeg er god til det.
-Nå. Hvor god er du. -Jeg vokser lige foran dig.
Jeg tænkte på at tage bridge-lektioner.
Kan du lide bridge ?. -Det kan jeg. Jeg kan godt lide ideen om bridge.
Fire point for et es, tre point for en konge,
to point for en dronning, et point for en knægt.
Og hold dine kort tæt til kroppen.
Har De nogen franske kogebøger på engelsk?
-Desværre ikke. -Gosh.
Ekspedienten. Hun. . .
Havde ingen anelse om. . . Fordi, ser du, Der findes ingen franske kogebøger på engelsk.
Og alt som jeg har, er denne "Joy of Cooking"af Irma Rombauer,
Hvilket er en glimrende, fremragende kogebog, men den er ikke fransk.
Så jeg har bedt min ven Avis de Voto om,
at se sig omkring i USA for at se, om hun kunne finde. . .
Rigtigt. Rigtigt.
Gosh, jeg troede at jeg talte fransk til dig!
Åh, du godeste !
Hvad har vi her ?
-Det er en kopi af. . . -Det er mine erindringer.
Åh, se.
Åh, det er fantastisk! Men det er på fransk!
-Du klarer det nok. Du klarer det nok. -Tak, skat.
Jeg ved det. Jeg er ved at lære. Jeg prøver. Jeg er virkelig. . .
Tillykke med fødselsdagen til mig.
-Hvad betyder det her? -Hvad?
- "Vask lårene." -Nej, "bade." Bad lårene.
-Se.., men derefter. . . -Hvor?
"I smør." Det ved jeg. Men hvad er. . .
"Bad lårene i smør og derefter fyld. . . "
Hvad er det ord?
-Hønen! -Rigtigt... høne.
"Indtil hun bare ikke kan klare mere."
-Det står der ikke. -Det gør der.
Jeg vil vise dig det senere i ordbogen. Jeg vil gennemgå hele opskriften med dig.
-Hvorfor går jeg ikke på madlavningsskole? -Hvorfor gør du ikke ?
-Jeg mener det alvorligt. -Det gør jeg også.
Åh, min Gud.
Hvad hvis du ikke var blevet forelsket i mig?
Men det gjorde jeg.
Åh, Gosh.
I går var tirsdag d. 13. august,2002.
Dag ét. 364 dage tilbage.
Jeg lavede artiskokker med hollandaisesauce
hvilket er smeltet smør med æggeblommer som piskes helt sindsygt.
indtil det er dødt og er kommet i himlen.
Og lad mig sige dette. Er der noget bedre end smør?
Tænk over det. Hver gang du smager noget
der er delikat ud over enhver forestillingsevne, og du spørger, "Hvad er der i ?"
Svaret vil altid være "smør."
Det er utroligt.
Det er blevet pisket til underkastelse, det er derfor.
Den dag der er en meteor på vej mod jorden, og vi har 30 dage tilbage at leve i,
vil jeg bruge tiden til at spise smør.
Her er mit sidste ord om emnet.
Du kan aldrig få for meget smør.
24. august, dag 11.
Er det, hvad du mener når du siger, "klump ikke champignonerne sammen" ? Er det her en klump ?
353 dage tilbage. En forfærdelig dag på arbejdet.
En gammel bedstemor, der så ud som om, hun ikke kunne gøre en flue fortræd
kaldte mig en kuglepens-trykkende kapitalist duplet.
Men så kom jeg hjem og lavede kylling med fløde, svampe og portvin,
og så var det glemt.
Her er den store nyhed.
Jeg har lavet champignon på den forkerte måde hele mit liv.
"Lad være at klumpe champignonerne sammen", -ellers vil de ikke brune.
Hører du efter, hvem end du er?
Den vil du elske.
Dag 22.
Den her er virkelig god med figenmarmelade.
Jeg lod mig rive med i Dean & DeLuca i går aftes og brugte halvdelen af min nettoløn på mad.
Og det første der gik op for mig da jeg nåede til metroen
med mine dagligvarer, en pose kattegrus,
en flaske olivenolie jeg absolut ikke kunne leve uden, og et stort bundt grene.
var, at grenene nok ikke var en god idé.
Undskyld ?.
De svirpede folk i ansigtet frem og tilbage og jeg svedte som et svin.
Ikke overraskende, da jeg har haft alt for travlt med at lave fedende mad, til at bekymre mig om motion.
Og så kom jeg hjem og fik en stor "tillidserklæring" fra min mor.
Mind mig lige om igen, hvorfor du gør det her ...
-Blogge ?. -Uanset hvad det hedder.
Det er et regime, Mor. Som at lave sit-ups.
-Nå, det er bare tilføje pres. -Hvilket pres ?
Du har et fuldtidsjob, du har en mand,
og nu vil du blive syg af at blogge.
-Det er lidt ligesom at være i AA. -Hvad det du siger?
Det giver en noget, man skal gøre hver dag, en dag ad gangen.
Hvordan kender du denne lingo?
Skat, er du en alkoholiker?
Jeg siger bare, at det er godt for mig, at havekortsigtede mål.
Ja, det er dumt. Det er bare gement dumt.
Hvem læser dette Blog?
Folk... Folk læser den, er jeg sikker på.
Nå, men det er noget som DU har besluttet at gøre,
og som DU kan vælge, ikke at gøre, og ikke en eneste ville bekymre sig om det.
Nej, forstår du ikke ? Jeg er lige begyndt.
Jeg kan ikke stoppe. Jeg er nødt til at gøre dette færdigt. Det er alt jeg har.
Hallo? Hallo?
Dumme døde telefon.
Hej, det er ikke alt du har!.
Jeg ved det. Jeg ved det. Jeg mente det ikke sådan.
I går, pocherede jeg et æg.
Det virkede som den rigtige ting at gøre
på, den måske næstværste arbejdsdag, i registreret historieskrivning.
Forklar mig, hvorfor du aldrig har spist et æg i hele dit liv.
Jeg har fået æg i... for eksempel kager.
Har aldrig fået et "æg" æg. Jeg var et meget viljestærkt barn.
Det simrer.
Jeg havde denne fornemmelse, Gud ved hvorfor ?, at det ville være let at pochere æg.
Men jeg tog grundigt fejl.
"Skub omgående og forsigtigt hviden over blommen med en træske".
"I to til tre sekunder." omgående.
Ulækkert.
Åh, måske er æggene ikke friske. Julia siger æggene skal være friske.
De er friske.
Okay. Du behøver ikke at bide mit hoved af. Jeg citerer bare Julia.
Det krævede tre af os, stuvet sammen i køkkenet over en gryde med simrende vand,
men til sidst, så fik vi styr på det.
-Hej. -Velkommen.
Hvor er det kært.
Og jeg spiste mit allerførste æg i hele mit liv, nogensinde, nogensinde, nogensinde.
Jeg troede æg ville være fedtede og slimede, men de smager som
ostesauce. Mums.
Julia Child, du er så god.
-Skål !. -Skål !.
Og, må jeg sige, fantastisk vin?
-Tror du Julia kender dig? -Det ønsker jeg.
Jeg har denne her fantasi, at hun kommer til middag og jeg viser hende min nye citronpresser.
Vi bliver meget tætte.
Sandheden er, ingen kender mig.
Jeg føler, at jeg blot sender ting ud i et stort tomrum.
Hvilket minder mig om Annabelle's blog. Har du læst den for nylig ?
Ja.
-Det er på en måde sjov. -Er det ?
Hun dater den her rige fyr, som ejer et fly. Hans navn er Lester.
Og de gør det.... i luften. Folk elsker det. Det er et kæmpe hit.
Hvad tror du, det betyder hvis du ikke kan lide dine venner ?
-Det er helt normalt. -Mænd kan lide deres venner.
Vi taler ikke om mænd. Hvem taler om mænd ?
Så er der gået fem uger, 47 tilbage, og jeg føler mig fantastisk.
Nogle gange kan jeg ikke lade være med at tænke på. Er der nogen derude, som læser mig ?
Men det er jeg sikker på der er, er du ikke ? Nogen ?
Alle ?
Ernestine, jeg har en kommentar.
Min mor tæller ikke med.
I dag vil vi starte med, at lære at koge æg.
For det første skal du sikre dig at ægget er friskt.
Jeg håbede sådan på, at. . .
Nå, til noget lidt mere avanceret, Madame Brassart.
Men du er ikke en avanceret kok.
Men jeg ved, hvordan man koger et æg.
Ved du hvordan man udbener en and?
Nej, men det er præcis den slags ting
at jeg er meget interesseret i at lære, hvordan man gør.
Der er en anden klasse, men du vil ikke kunne lide den.
Det er for professionelle, hvilket du aldrig bliver, er jeg sikker på.
Alle sammen mænd. Alle G.I´s
Og meget dyrt.
Jeg kan ikke forestille mig, at du ville have lyst til at betale kursusafgiften.
Hvor meget?
Så, løget er klar, men. . .
Først og fremmest skal du holde kniven sådan her.
Håndled, forsigtig. Sæt tommelfingeren her.
Hånden og kniven er ét.
Og den hånd, den anden hånd, Du bliver nødt til at beskytte den.
Her, skal du kun skære løget. Ja?
-Ikke mig. -Ja.
Og så skal du sætte din tommelfinger her og de andre fingre her.
Jule?
Du er lidt for over-kompetitiv, synes du ikke?
Nå, du skulle have set den måde, de mænd kiggede på mig.
Som om jeg var en eller anden frivol husmor,som bare var på udkig efter en måde, at slå tiden ihjel på .
Godt. . .
-Hvor skal du hen? -Ikke her.
-Er du sulten? -Nej.
Godt.
Ta-da!
Godt gjort, Madame Child.
Kære Avis, Jeg er i min tredje uge i Le Cordon Bleu,
og jeg er i den syvende himmel.
Hver morgen ringer vækkeuret kl. 6:30, og jeg hopper ud af sengen.
Jeg er oppe !
Ved 7:30-tiden er jeg i klassen, iført mit forklæde, i gang med at skrælle kartofler.
Så koger vi fond , og vi udbener fisk.
Vi plukker duer. Vi laver butterdej med så meget smør,
at man næsten får hjertestop, bare af at se på det.
Min lærer går så hurtigt frem at jeg sommetider taber tråden.
Men jeg er langt foran de andre i klassen, allesammen mænd,
og alle meget uvenlige indtil de opdagede,at jeg var frygtløs.
Noget jeg indså, på cirka samme tidspunkt som de gjorde
Morgenundervisningen slutter kl. 12:30, så går jeg hjem og laver middag til Paul.
Så tager Paul en lur.
Og senere på eftermiddagen, tager han tilbage til ambassaden og jeg tilbage til skolen.
Du må have en morter og støder.
Min far kan ikke gøre for det, men han er forfærdet. Jeg går på husholdningsskole.
tilbød, at give mig et tilskud, så jeg kunne ansætte en kok.
Fortsæt. Sjov! Glæde! Det er det her der betyder noget.
Jeg er sandsynligvis den eneste amerikaner i Paris,
som synes, at madindkøb er lige så sjovt som at købe en kjole.
Selvfølgelig, du ville tænke lige sådan, hvis du boede i et land
hvor det var komplet umuligt, at finde noget i sin størrelse.
Forresten vidste du, at hvis man ikke tørrer kød af,
vil det ikke brune ordentligt?
Irma Rombauer nævner ikke et ord om det i "The Joy of Cooking".
Avis, her er jeg i himlen.
Jeg har ledt efter en karriere hele mit liv...
-Happy Valentine's Day. ...og jeg har fundet den.
Vi mødtes i Ceylon da Han var i OSS.
Men han lagde aldrig mærke til mig i starten.
Well, det er ikke sandt. Jeg lagde mærke til dig. Jeg lagde mærke til dine ben lige med det samme.
Oh, du var sådan en farlig mand.
-Alle kvinderne var vilde med ham. -Kan man bebrejde dem ?
Anyway, vi blev sendt til Kina.
Absolut lækkert, hvis jeg selv må sige det.
Julia.
Når du er færdig med dit kursus, vil du så undervise på Cordon Bleu ?.
Nej, det tror jeg ikke.
Kvinden som driver stedet, hader mig!
Hold nu op. Der er bestemt ingen som kunne hade dig.
Det er sandt. Men HUN gør.
Var du spion?
Nej... Ja... Nej...
Åh, så beskeden, ikke sandt?
Du var i kontoret for Strategic Services og så var DU ikke spion ?
Jeg var bare en papirnusser.
Men Paul.. Paul designede alle de hemmelige krigsrum for General Mountbatten.
Well, kun kort og plancher og sådan noget. Det var. . .
Han gjorde det ! Han vandt krigen for os, helt alene.
Well, Det var jeg nødt til. Nogen måtte gøre det. Jeg mener, den blev ved med, at trække ud, ikke sandt ?
Nå, men der var vi så i Kina, bare venner der spiste sammen,
og det viste sig at være Julia.
Det viste sig at have været Julia hele vejen.
Julia, du er smørret på mit brød, og mit livs åndedræt.
Jeg elsker dig, min skat.
Happy Valentine's Day.
Kære Charlie,
At se Julia foran hendes komfur giver mig samme fascination
som at se en spille stortromme i symfoniorkestret.
Ovndøren åbner og lukker så hurtigt,
Man bemærker dårligt den lydløse bevægelse med skeen, idet hun dypper den ned i en gryde,
og op til hendes mund for en smagsprøve.
Som et perfekt timet dobbeltslag på trommerne.
Og så, med de bare fingre,
fisker hun et stykke cannelloni op af gryden med det kogende vand,
og hun råber,
"De her forbandede tingester er lige så varme som en stiv pik."
-Hvad sagde hun ? -Jeg ved det.
-Julia Child sagde, "Varm som en. . ." -Jeg ved det, jeg er chokeret.
Det er fra et brev som Paul Child skrev til sin tvillingebror Charlie in 1949 ,
Da Julia netop var påbegyndt undervisning på Le Cordon Bleu.
Så Julia and Paul...en masse,en masse.
-Jeg ved det. Jeg ville bare vise dig... -Hvad?
At man aldrig kan sige noget om en persons sexliv, ved blot at se på vedkommende
De var så forelskede.
Varm sovs fra en læser.
Og i dag havde jeg 12 kommentarer fra læsere, og jeg kendte ingen af dem.
Tak til alle mine trofaste læsere for denne ny opdagede skat.
Jeg har nu gennemført 65 opskrifter på 47 dage.
På sporet med 103 opskrifter på kun lige godt 2 måneder.
Ser ud som en muffin.
Hummer Thermidor er det næste,
og jeg bliver nødsaget til at myrde og desekrere et skaldyr..
Hvordan bliver jeg nogensinde i stand til det?
Sidste nat talte vores søvnmaskine, den vi har ved siden af vores seng
for at drukne lyden af lastbiler der rumler forbi vores lejlighed,
den talte til mig. Og den sagde,
"hummer dræber.
"hummer dræber, hummer dræber, hummer dræber."
En af mine læsere sagde at hvis man kommer hummere i fryseren,
så lammer det dem, på en måde.
Så fik jeg en anden kommentar som sagde, "Tag dig sammen, dræb den forbandede hummer.
"Bare tag en kniv og gør det."
Den er levende !
Eric.
Åh, Gud.
"Hvordan man behandler levende hummere".
"Hvis du vil koge en levende hummer," Ja,
"Stik spidsen af kniven ind i hovedet mellem øjnene."
Oh, Julia, du får det til at lyde så enkelt.
Hummer dræber.
Eric.
Kom ud derfra.
Jeg har overhovedet ikke brug for dig. Du er komplet ubrugelig.
Jeg vil bare smide dem ned i vandet
og komme låg på, og så er det det.
Fint.
Hej.
Farvel.
Beklager.
Er du okay?
Okay.
Okay. Okay.
Okay, drenge.
Der er kommet en ny sherif til byen.
Hummer dræber.
Alt under kontrol.
Du er en helgen.
Tak. Tak, tak, tak.
-Tak. -Velbekomme.
-Jeg kan ikke. Jeg kan ikke. -Du kan.
-Nej jeg kan ikke. Jeg har en masse at gøre. -Du kan.
-Eric, jeg kan ikke. -Jeg klarer det.
-Eric. -Bare giv mig en til, giv mig en til.
-Bare en til. -Fint. Gå, Jeg har så meget jeg skal nå. Hente!
Ud!
-Hej, mange tak skal du have. -Hej, mand. Hvordan har du det?
Tillykke med fødselsdagen.
Yeah, fremragende. Godt at se dig.
-Kage. -Kage, svoger
-Elsker dig så meget. -Hey, mand.
Hi, hi, hi, hi.
Velbekomme.
Tillykke med fødselsdagen, Julie.
-Tillykke med fødselsdagen. -Hej ! Tak søde.
Åh, tak for at komme helt her ud. Hej, du.
Her er en utrolig ting. Da Julia and Paul mødtes, var hun jomfru.
-Virkelig? -Wow .
Hun var, cirka... faktisk 40 .
-Mener du det? -Hvordan kan nogen vide det?
Der var alle disse breve, som Julia skrev til sin ven Avis De Voto.
Og Paul skrev til sin bror, og ingen udelod noget som helst,så vidt jeg kan se.
Da de blev gift kunne hun dårligt nok koge et æg,
Er det ikke fantastisk ?
Virkelig?
-Braiserede squash er som en genopstandelse. -Det her er godt.
Jeg er besat af hende. Jeg er fuldstændigt besat.
Hun er fuldstændigt besat.
Jamen det er godt du er det, fordi det her, er fuldstændigt fantastisk
Seriøst. Så godt.
Well, spar på dem, fordi det er alt der er. Jeg mener, hummer.... mange penge.
Hvorfor lægger du ikke en PayPal-ting ind på websiden ?
Folk kunne donere penge hvis de fik lyst.
Åh, ja. Absolut.
Du har fans, dine læsere elsker dig.
Har jeg ? Har jeg fans?
Ja, du har.
-Well, jeg kan ikke bede dem om penge. -Hvorfor ikke ?
Jeg synes du skulle lave den der PayPal-ting. På den måde kunne vi få flere hummere.
-Hårdere. Tag dem. Tag dem. Hey, hey, hey! -Tredive. Tredive. Tredive. Tredive. Tredive.
Tillykke med fødselsdagen, skat.
Tak.
Lige som Julia's.
Bortset fra, at hendes sandsynligvis var den ægte vare.
De er smukke.
Skal jeg hjælpe dig med at tage det på ?.
Lad os give det her en chance.
Hvordan er det?
Yeah.
Jeg er 30.
Jeg troede det ville være forfærdeligt,
men takket være jer, og takket være Julia,
føles det som, jeg nok skal overleve det..
Kage.
Mere kage. Kan du lide den kage ?
Hej.
Jeg går i seng.
Ernie, 53 kommentarer på min hummer blog.
Hold kæft.
-Julie Powell. -Er du den jeg skal tale med,
hvis jeg har et problem ?
Ja, sir. Hvad er dit problem?
For meget mad, for lidt sex.
Eric, det er ikke morsomt.
Jeg syntes det var meget morsomt.
Okay, det var det.
-Hey, gæt hvad? -Hvad?
Du er den tredie mest populære blog på "Salon.com".
-Er jeg det ? -Ja, du er.
Ja !
Så jeg forstiller mig, at for hver som skriver ind
er der ... jeg ved ikke, hundreder, som ikke gør. Tror du ikke?
Det er, som om der er, hele denne gruppe af mennesker, som på en måde er knyttet til mig.
De har på en måde... brug for mig.
Som om, at hvis jeg ikke skrev, ville de blive ophidsede.
De ville sandsynligvis tage gift, ...forsøge at begå selvmord.
Julia.
Laver du stadig hatte ?
Åh, nej, Det stoppede jeg med.
Men jeg er klar til eksamen ved Cordon Bleu.
Jeg kan ikke få det pokkers kvindemenneske som driver skolen, til at fastsætte prøven.
Madame Brassart? Er det kvinden du taler om ?
Hun er en bitch.
Det er hun, det har du ret i.
Jeg tror, at hun er den eneste person i verden jeg helt ærligt ikke kan udstå.
Hun er ikke den eneste person, jeg ikke kan udstå.
Kender i to hinanden?
Det burde I. Julia Child, Simone Beck.
-Simca. -Simca, goddag?
Og det her er min ven Louisette Bertholle.
Jeg kan ikke fatte, at I ikke har mødtes.
Simca and Louisette skriver en kogebog.
-For Amerikanere. -Virkelig?
Hvorfor har du brug for at tage en dum test ?
Så jeg kan få et diplom. Så jeg kan undervise.
Du har ikke brug for et diplom for at kunne undervise.
Du har nok ret.
-Avis siger det samme. -Hvem er Avis?
Min ven, Avis De Voto, som bor i Cambridge, Massachusetts.
Hun er meget klog.
Men jeg kan ikke gøre for det. Jeg vil have et diplom.
Jeg er meget konventionel.
Jeg ved ikke hvad jeg skal gøre.
Well, hvorfor skriver du ikke til den skrækkelige Madame Brassart
og truer hende?
Truer hende ? Med hvad ?
United States of America.
Ja ?
Sig til hende, at den Amerikanske Ambassadør personligt, vil have dig til
at tage den eksamen.
Nej, nej, nej, nej, nej, nej.
Det kunne jeg ikke. Du store.., nej!
Den Amerikanske ambassadør. Kender dårligt nok manden.
Selvfølgelig kan du det.
Kære Madame Brassart,
Alle på den Amerikanske Ambassade,
inklusiv min kære ven, Ambassadøren
vil blive meget skuffede, hvis jeg ikke får lov til, at tage min eksamen.
Du skal notere opskrifterne
på "Oeufs Mollets". "Cotelettes de veau en surprise",
og "crême renversée au caramel".
Cotelettes de veau en surprise.
Jeg havde ingen ide om hvad "veal en surprise" var. Ingen !.
Lavede det i klassen. Det er en kalvekottelet med svampe, i en pose.
I en papirpose. Det er overraskelsen.
Du åbner posen,.. surprise!
Kalv og svampe, det er bare det. Jeg er aldrig dumpet til en prøve før, i hele mit liv.
-Jeg er en A-elev. -Du kan bede om at komme op igen.
-Kan jeg det ? -Selvfølgelig.
I mellemtiden, kan du undervise sammen med os.
Gosh !
Er det rigtigt I har planer om at undervise?
Ja, vi vil undervise Amerikanere i Paris i at lave mad.
Madame Child, jeg bliver nødt til at fortælle Dem, at De ikke har noget ægte talent for madlavning.
Men Amerikanerne vil aldrig kunne kende forskellen.
Vi skal, jeg er ked af at sige det, i gang med sky-er.
En sky er en slags gelé med kødsmag.
Lyder det ikke lækkert?
Jeg kan ikke forestille mig hvorfor der ikke er nogen der laver det mere.
I begynder med kalvefødder,
som jeg er i besiddelse af, takket være min engel af en mand,
og I koger dem indtil jeres køkken lugter som et garveri .
og så størkner det i køleskabet hvorefter I vender det ud på en tallerken.
Hvilket, ifølge Julia child, skulle være nemt.
Og alt jeg har at sige til det, ikke for at fornærme dig Julia, er:
bitchen løj.
Shit.
-Shit! -Hvor mange flere slags skyer er der?
Syv.
Ingen vil vide det, hvis du ikke laver dem.
Mig bekendt findes der ikke noget "sky-politi".
Du kunne lyve.
Det kan jeg ikke. Det kan jeg bare ikke.
Julia vil vide det. Det er som om, at hun holder øje med mig. At jeg er under hendes indflydelse.
Jeg bliver et meget bedre menneske på grund af hende.
Aadrr! Vasken! Se her!
Jeg hader det her! Kom du noget i vasken ?
Hader du det her ?
Hvordan skal jeg lave mad i det her køkken?
Ikke så sært min form faldt sammen. Jeg antager vi ikke har noget afløbsrens ?.
Ikke med mindre du købte noget ?.
Jeg laver alt det her og så forventes det også, at jeg køber afløbsrens ?
Lige nu, er du så... "ikke under indflydelse af Julia Child".
Hvad hvis jeg ikke når min tidsfrist, Eric ? Så har jeg spildt et helt år af mit liv.
Jeg plejede at være slank og nu er jeg ved at blive fed.
-Fed? -Desuden,
skal jeg udbene en hel and.
-Hvornår? -På et tidspunkt.
-Kan du overhovedet forstille dig at udbene en and ? -Nej, det kan jeg ikke.
Selvfølgelig kan du ikke det.
Jeg er sikker på I alle husker det, fordi det kun var nogle få dage siden,
at jeg var ved at få et nervesammenbrud over min sky
og dristede mig til i tankerne, at forvandle mig selv til et bedre menneske.
Og så syede jeg den "poulet rôti à la normande" sammen.
Hvilket er stegt kylling, stoppet ud med kyllingelever og fløde ost,
og den faldt på gulvet så syningen gik op og et hele væltede ud.
Så, for at gøre en lang historie kort, endnu et nervesammenbrud.
Det her er sindsygt.
Værre end sidste gang.
Jeg kan ikke en gang sy.
Og jeg græd, som et lille, følelsesmæssigt forstyrret, barn.
Jeg er et rod.
Jeg tager den. Jeg tager den.
Hallo?
Ja, hvem er det ?
Kan du hænge på et øjeblik ?
Jeg er ikke sikker på hun er her. Hun er måske gået uden for. Hæng på.
Hej, det er en journalist fra "Christian Science Monitor".
Han vil skrive om dig.
Vil han det ?
Jeg skulle have bedt ham om at ringe igen senere, ikke ?
Nej, nej, jeg tager den.
Hallo?
Ja ?
Du vil tage hvem med til middag ?
Nej, selvfølgelig, jeg ved hvem det er. Jeg ved præcis, hvem det er.
Hvem ? hvem ?, hvem ?, hvem ?
Det ville være fint. Det ville være fuldstændig fantastisk
Farvel.
-Hvem? -Gæt hvem der kommer til middag?
Åh, min Gud.
To "Les Trois Gourmandes".
Én for alle og alle for én.
Ja!
Okay. Jeg havde sådan et besvær med
at konvertere disse opskrifter om fra det metriske systemsystem.
-Måleenheder betyder ikke noget. -Åh jo, det gør de!
Det gør de absolut.
Det er en af de største diskussioner
Louisette og jeg havde da hun arbejdede på vores kogebog,
som endelig er færdig.
Den er sendt af sted til forelæggeren. Snart vil Simca og jeg være berømte.
Vi vil blive de næste, "Mrs. Joy of Cooking".
Måske. Okay. Nå, lad os prøve. Lad os give det en. . .
Kan jeg hjælpe ?
Ja. Det er godt .
Så, ja. De er tidligt på færde. Amerikanere.
Kære Dorothy, Din søster, Julia, er nu madlavningslærer.
Vi har tre elever, som betaler 2 dollar i timen.
Med nød og næppe lige nok til, at dække madvarenes pris, men pyt med det.
Simca, Louisette og jeg er "De tre gourmet-er".
Og dog, nogle gange er vi kun "De to gourmet-er"
fordi Louisette af og til får hovedpine
og aftaler med lægen, som hun planlægger i undervisningstiden.
Jeg har en smule hovedpine.
Du vil møde dem begge, når du kommer næste måned,
bortset fra, selvfølgelig, hvis ikke Louisette har mavepine.
Perfekt. Og selv hvis det ikke er, så undskyld aldrig.
Ingen undskyldninger! Ingen bortforklaringer.
Louisette svigtede os. Endnu en mavepine.
Og dagen før,
Hun forlod undervisningen inden vi overhovedet var færdige med, at lave Chocolate Bavarian cream.
Jeg kan ikke forestille mig,at det var den eneste tid hun kunne få hos tandlægen.
Hold øje med hende. Vi vil ikke savne Dorothy.
Det er umuligt at savne din søster.
Jeg kan ikke se hende!
-Der er hun. -Dorothy!
Hej, Julia! Jeg har savnet dig !
Det er så godt at se . . .
-Paul ! -Hej. Hej, skat.
Jeg har haft et eventyr på ocean damperen!
-Jeg blev ikke dårlig en eneste gang! -Good girl ! Hvordan med dine ben?
Folk faldt som fluer, omkring mig!
-Se !. -Åh, du store !.
Se på det.
Alt jeg tænker på om dagen, er mad, og så drømmer jeg om det om natten..
Det er sandt, hun er besat.
Hvis jeg ikke sad i køkkenet, ville jeg aldrig få hende at se.
I sidste uge drømte jeg, at jeg lavede cassoulet til Far,
og han hadede det, selvfølgelig.
Han forstår ikke noget af det her.
Jeg har næsten ondt af ham.
Han ønskede så meget for os, at vi var blevet i Pasadena,
havde giftet os med Republikanere, og ynglet som kaniner.
-Hvorfor gjorde vi ikke det? -For høj.
Lad os se det i øjnene, det er sandt.
Lige fra starten, passer man bare ikke ind. Bogstaveligt talt.
-Så det gør man så ikke. -Jeg ved det er rigtigt.
Lad være med, at lokke Far med politik, når han kommer.
-Nej. -Ellers vil han ikke betale regningen.
-Det vil han ikke, vil han? -Jeg kan ikke love noget.
-Han er vild med Senator McCarthy. -Åh, det ved jeg.
-Pasadena. -Pasadena.
Jinx.
Dort, har du. . . Du har Brien.
-Er det her Brien? -Ja. Ja, det er Brien.
Er det ikke den mest vidunderlige ost, du nogensinde har smagt ?
-Jo ! -Jo .
Svaret er ja.
Jeg har fået kokken på Chez la Mère Michel til at give mig opskriften på beurre blanc.
Beurre blanc. Hvad er beurre blanc?
-Smør i en nedkogt hvidvinseddikke. -Jeg elsker smør.
Man pisker det sammen,
og syren i vineddikken arbejder sammen med mælkeproteinerne i smørret
så smørret, i stedet for at smelte, bliver til denne
cremede, lyse, skummende,
med en slags fantastisk glat slags. . .
Syrlig.
Det har en syrlighed.
Syrlighed?
Ja.
Well, det er. . .
Det er sådan en jeg giftede mig med.
Nå, lige meget,
man serverer det på fisk og det er fremragende. Jeg vil lave det til dig.
-Det vil blive guddommeligt. -Ja.
Og, Dort, vi vil give dig en fest.